JEG, CLAUDIUS
2. Familieforhold.
Bestemor Livia kunne sannelig være tålmodig.
Ni år gikk før Agrippas tjenester kunne unnværes.
Da døde han, forgiftet av Livia.
Tiberius skilte seg og giftet seg med Julia.
Bestemor fikk det alltid som hun ville, til slutt.
Ondsinnede kvinne.
Du svekkes. Du ville ikke klart en fem timers marsj nå.
-Antonia kaster hardere! -Hold kjeft!
Men hvis du ble kvitt litt mage...
La oss se hvem som er sterkest!
-Overgir du deg? -Kom deg ned!
-Tenk å se deg i så ynkelig form! -Tilbring ti år i Roma, så får du se.
-Er du sint? -Du er heldig...
Som vender tilbake til hæren i morgen. Det er livet for en romer.
Marsjere, slåss, bygge festninger. Det var de beste årene i mitt liv.
-Du gjorde militæret til et helvete. -Jeg ekserserte dem hardt.
-Men jeg var rettferdig! -Vet du hva de sier om deg?
Din eksersis var kamper uten blod og dine kamper blodig eksersis.
-Sier de virkelig det? -Ja.
Slike karer som dem jeg førte over Alpene, har du aldri hatt!
-Du vant vel ikke alle seirer? -Nei, men de to legionene...
-Den tolvte og den sekstende? -De holdt ut varme, kulde...
Marsjer. Jeg var hard mot dem, men like hard mot offiserene.
Og var det ikke telt til karene, sov jeg under åpen himmel med dem.
-Du må ut i felten igjen. -Jeg får ikke lov av ham.
-Augustus? -Jeg er pakkeselet hans her.
Han kan ikke unnvære meg, sier han. Jeg er visergutt nummer en.
Tiden går med til å undersøke hvor stor arbeidsløsheten er...
Eller til å omorganisere brannvesenet.
Og megga Julia som jeg måtte gifte meg med, gjør det ikke bedre.
lblant går det dager uten at han snakker til meg.
Han har visst alltid vært melankolsk, men Drusus får ham til å le.
Drusus er jo broren. Han skulle vært gift med ham, så fikk han se.
-Skal du rive av meg tåen? -Den er stiv i leddet.
Siden du gikk løs den på, ja. De bare står og drømmer...
-Hun er vel forelsket... -Håper hun er heldigere enn meg!
Tiberius ville ikke skille seg fra Vipsania. Det var det som var feilen.
Hva så han i det beinrangelet? Hun er tynn som en flis.
Halve natten gikk med til å lete etter henne i sengen.
Hun forsvant i lakenfoldene. Flaks om de fant henne når de redde opp!
Valerius så bedre ut enn henne to dager etter at han sultet i hjel!
Han burde vært glad for å se ryggen hennes etter ti års ekteskap!
Nettopp. Han var altfor glad for å se ryggen hennes.
-Julia, hva mener du? -Han er så merkelig.
-Du er for følsom for den slags... -Han gjør vel ikke..?
Jeg hadde funnet meg i det. Jeg kunne nok lært ham et og annet selv.
Det er kulden jeg ikke orker. Snø smelter i varme, men ikke han.
-Dette ante jeg ikke. -Han hater Gaius og Lucius.
-Guttene mine som er så søte! -Ja, visst er de det.
-Tenk, jeg som var forelsket i ham! -Det er Augustus' skyld, alt sammen.
Nei, det var Livia som insisterte. Hun prøvde det samme-
-for ti år siden da min første mann døde, men Agrippa kom først.
Ikke massér mer! Da Marcellus døde, hadde hun alt klappet og klart.
Hun visste hva jeg følte for Tiberius. Vi skulle gifte oss, og dermed basta.
Men Augustus trengte Agrippa mer enn Livias sønn, så hun fikk vente,-
-og hun kan da vente så lenge hun vil. Stakkars Marcellus!
-Så forferdelig for deg... -Og for å si som sant er...
Du kan gå nå. Jeg roper på deg.
Av sted!
Jeg har ofte tenkt at Livia kanskje hadde en finger med i spillet der.
Han hadde alltid vært sunnheten selv, helt til hun slo kloa i ham.
Jeg lurer ofte på henne...
Antonia, du er så uskyldig!
Ikke så uskyldig. Spør Drusus!
Det gjør jeg kanskje en vakker dag... Du har en veldig kjekk mann.
Når jeg er her med deg, dekker jeg meg alltid til, men aldri med andre!
Det er bra du gjør det. Jeg misliker å se for mye nakenhet.
Antonia, som jeg kommer til å savne deg når du reiser i morgen!
-Ikke så hardt. -Skitten er inngrodd i huden.
-Den sitter dypere enn som så. -Din dysterhet er storslagen.
-La tjenerne gjøre det! -En mann holder seg selv ren.
-Hvem skal skrape ham på ryggen? -En bror...en sønn...en venn!
-Og hvis han ikke har noen av delene? -Da kan han gå og henge seg.
Jeg har prøvd. Nei, en slave er bedre.
Jeg kommer til å savne deg. Du har ingen mørke tanker.
-Det har vi alle. -Ikke som meg!
-Du er ikke verre enn oss andre. -Vet du hva, Drusus?
lblant hater jeg meg selv så mye at jeg ikke holder ut å leve.
Du vet vel ingenting om mørke, indre mørke, helt kullsvart?
-Ikke skryt. Jeg er minst like svart! -Å nei, ikke du!
På Claudienes tre gror det både søte og sure epler, som deg og meg!
-Hva er mor, da? -Livia? En slange bet henne en gang.
-Og døde. -Dette er ikke morsomt.
-Jeg har elsket tre mennesker: Far... -Ja, ingen var så edel som han.
-Vipsania... -Ja, hvorfor skilte du deg fra henne?
-Livia, Julia og Augustus insisterte. -Du kunne vel ha nektet.
Tror du monarkiet kommer til å overleve Augustus?
Nei, Roma blir republikk igjen. Det lover jeg deg.
Da gjorde jeg det kanskje forgjeves.
Var det derfor du gjorde det?
Men Julias sønner går jo foran deg!
-Min stakkars, ambisiøse bror! -Mor gjør meg slik.
Gud som jeg savner Vipsania!
-Hva fikk de meg til å gjøre? -Tiberius...
Gjort er gjort.
Ja, det er det. Jeg må glemme henne.
Vipsania var den andre jeg elsket, og du er den tredje...
-Du vet at jeg føler det samme. -Jeg burde vært som deg i stedet.
-Jeg som er eldst, skal beskytte deg. -Vi får vel beskytte hverandre.
-Men mot hva? -Det er mye du ikke vet.
-Hvis noe skjedde med deg... -Hva kan skje meg?
Du kan bli drept i kamp eller bli syk og dø...
Du kan skjære deg på barberkniven, eller kveles av en plommestein...
Vi har ingen garantert livslengde!
Nei...
Du er min livline til lyset!
Seks igjen! En, to, tre, fire, fem, seks...
-Hva gjør du nå, da? -Stanser korntilførselen.
Bra! Roma klarer seg ikke uten korn. Men du har ryggen mot havet,-
-og det er ikke bra, men det er du som bestemmer. Lucius' tur!
-Seks! -Bare seks på hver eneste terning!
-En, to, tre... Nå er Belgica mitt! -Kast igjen!
To...
-En, to... Nå tar jeg Britannia. -Ikke med tre legioner.
-Det gjorde Julius Cæsar. -Han ble ikke lenge... Hva er det?
Deres stesønn Drusus vil si farvel.
-Ja visst. Bli med, dere! -Kan vi ikke spille ferdig først?
Nei, plikt fremfor fornøyelser. Kom og si adjø til øverstkommanderende-
-for alle våre styrker i Germania. Sure miner kler ikke en romer!
-Forlater du oss nå, glad til sinns? -Ja, det kan jeg ikke nekte for.
Jeg ville også ligge i felten på din alder! Her er Gaius og Lucius.
-Vi spiller keiserspillet... -Får jeg spørre Drusus om noe?
-Hva trengs for å innta Britannia? -Fire legioner...
-Og kavaleri til støtte. -Er ikke tre nok mot slike barbarer?
Nei, man må slå til hardt og raskt. Å tilkalle forsterkninger-
- gir fienden et pusterom. -Jeg skal gjøre det en dag.
Er det bryet verdt? Det er lite av verdi, og folket er dårlige slaver.
Si adjø nå og vent på meg der oppe.
-Les hva Julius Cæsar skrev! -Det har jeg gjort to ganger.
Og ikke rør brikkene. Jeg vet hvor de står!
Det er kjekke gutter. Vi kommer til å trenge dem en dag.
Reiser Antonia med deg? Kan det være bra i hennes tilstand?
Jeg ante ikke at hun ventet barn så snart igjen.
-Ja, hva kan man gjøre? -Adelen trenger flere barn!
Folk gifter seg ikke tidlig nok. Jeg må gjøre noe med det...
-Har du sagt adjø til Livia? -Partias ambassadør er der nå.
Hun er så flink. Uten hennes hjelp hadde jeg sluttet for lenge siden.
Det er en tung byrde som er lagt på én manns skuldrer.
Det er for mye! lblant lengter jeg etter å bli privatmenneske igjen.
Det er 20 år siden Marcus Antonius døde. Han hadde hele østriket!
Hadde han vært en god mann for min søster, ville alt vært annerledes.
Er det for sent å legge ned embetsbyrden?
Og la senatet styre? Du er som din far. Du vil ha republikk!
Han var også min fiende en gang.
Det kommer jeg aldri til å bli.
Nei, jeg mente ikke det. Vær som han, du. Det vil du aldri angre.
Jeg handlet urett mot ham da jeg tok din mor fra ham.
Og det har tynget min samvittighet siden da.
Men vi er jo én familie som arbeider til Romas beste!
-Min bror... -Tiberius, ja. Han er en gåte.
Som en stor hund som ligger der og stirrer uten å si noe!
-Han vil forlate Roma. -Men jeg trenger ham her!
-Ja, men en vrinskende hest... -Man kan ikke få alt man vil!
Det eneste han vil, er å sitte på en klippe på Rhodos eller Capri-
-og kaste stein i vannet! Og det går bare ikke. Her er din mor.
Leste du meldingene fra Germania? Keruskerstammen bråker igjen.
-Dem skal jeg nok ta meg av. -Disse råbarkede germanerne!
Erobrer vi et folk, skal vi være milde, men en brutt pakt krever straff.
-Hva ville parterne? -De vil tilegne deg et tempel.
-Kommer ikke på tale! -Vi har avskaffet konger i Roma...
-Skal du gi oss levende guder nå? -Dette er i Syria.
-Et tempel der folk kan ofre... -Tanken gjør meg urolig.
Det kan fornærme gudene vi allerede har, som våker over vår skjebne.
Mitt svar er nei! Nå må jeg tilbake til guttene.
Pass på Antonia! Hvem vet hvilke store romere hun bærer i sitt skjød!
Gudene være med deg!
Jeg lar guttene delta i middagen med ambassadørene...
-Ikke overtal ham til å gå av! -Skal vi få arvelig monarki igjen?
-Korrupsjon som i østrikene? -Roma blir aldri republikk mer.
Vi trenger ikke å krangle om det. La meg kysse deg farvel nå.
Ikke bry deg om at du misliker meg.
En mor kan ikke elske alle sine barn.
-Du skulle ikke ha kommet hit! -Ikke jag meg, Vipsania...
Vil du lage vansker for meg? Gå din vei! Det er farlig.
Lukk opp skoddene. La meg få se på deg igjen!
Gå din vei, er du snill!
Er det sant?
-Ja, det er sant. -Du skal altså gifte deg igjen.
Du får ikke lov. Jeg dreper deg! Du er min. Du er min kone!
Det er jeg ikke! Du har skilt deg fra meg!
-Gå din vei. Vi må ikke ses mer. -Elsker du ham?
-Elsker du henne? -Jeg hater henne.
-Han er snill mot meg. -Hvorfor må du gifte deg igjen?
For at du skal slutte å oppsøke meg. Din mors spioner er overalt!
-Det blåser jeg i. -Du må vise din kone respekt.
Ikke gift deg igjen, er du snill. Jeg orker det ikke.
-Skal jeg leve resten av livet alene? -Du trenger ikke være alene.
Det var ikke min skyld. Det var du som skilte deg fra meg.
-De tvang meg jo til det. -Meg kunne de ikke ha tvunget.
Beklager, jeg mente det ikke.
Det var verre for deg enn det ville vært for meg.
-Jeg burde ha tatt mitt liv. -Nå er det ingen vei tilbake.
La oss dø sammen...
La oss gå inn på badet og skjære opp årene våre...
Når de finner oss, har vårt blod blandet seg til kjærtegn i vannet.
Min elskling, det er for sent nå.
Jeg er fortapt, alt er mørkt...
-Du kommer igjennom det. -Ikke uten deg. Jeg er så redd.
-Hvorfor skulle du være redd? -Uten din mildhet...
-Det var en deputasjon fra Palmyra. -Og Augustus sa nei.
-Å bli gud gjør ham engstelig. -Det ville vi kanskje alle blitt.
-Alle er ikke verdt det. -Nei visst... Har han bestemt seg?
Ja, men det har jeg også. Hans naturlige beskjedenhet-
-må ikke påvirke hans politiske dømmekraft. Hvis senatet mener-
-at det å utrope ham til gud er fornuftig, så reagerer han positivt.
Men han vil ikke utøve noe press selv.
-For å knekke senatets motstand... -Gjør du bare som jeg sier.
Folk så deg der midt på dagen, og det er ikke første gang!
-Jeg ville gratulere henne. -Det var ikke grunnen!
Du skal vise min datter respekt. Jeg ba ikke om deres ekteskap,-
-men det må ikke latterliggjøres. Han har truffet sin ekskone!
-Du overdriver. -Han traff henne på gaten.
Jeg får høre alt!
Han fulgte etter henne gjennom hele byen mens alle så på!
Gjør du oss til latter, havner du utenfor så fort som kokt asparges!
Da Marcus Antonius fornærmet min søster, fikk han en lærepenge-
-som han ikke rakk å utnytte!
-Julia og jeg kommer ikke overens. -Du skal adlyde meg!
-La meg få dra fra Roma, da. -Hva skal jeg gjøre med ham?
-Du er jo hans mor. -Han vil slett ikke reise.
-Du hørte vel hva han sa? -Han mente ingenting med det.
En mann kan ha ting å diskutere med sin tidligere kone.
Jeg traff hans far etter at du og jeg giftet oss, og du traff Julias mor.
-Ikke i hemmelighet! -Jeg var da ikke til stede.
Var dette så hemmelig, da? Jeg visste jo om det.
-Visste du om det? -Ja visst!
-Det sa du ikke noe om. -Har ikke du annet å foreta deg?
Du er jo nedlesset i arbeid. Vil du se vaskelistene heretter?
Det var vel litt forhastet...men jeg mente det var velbegrunnet!
Tiberius, jeg vet at ditt og Julias forhold ikke er ideelt,-
-men slikt skjer. Man kan ikke slå opp hver gang man krangler.
Særlig ikke vi som skal gå foran med et godt eksempel.
I vårt tilfelle går plikt og ansvar foran private følelser.
Tiberius, vær grei mot meg. Ikke surmul!
En historie på si nå og da... Det trenger jo ingen få greie på.
Glem for et øyeblikk at din mor er her, hvis du kan.
Hva gjør det oss menn imellom, men Vipsania... Det liker jeg ikke.
Vær skvær mot meg, så skal du se at jeg kan være generøs også.
Bra!
Familiekrangel er det verste jeg vet.
Det koster så lite å vise kjærlighet og forståelse!
-Et sendebud fra Germania! -Han kan komme inn.
-Fra Drusus Nero til broren. -La oss høre, Tiberius!
"Kjære Tiberius. En påtvunget hvile etter et lett sår i hodet-
-har gitt meg tid til å fundere over tilstanden i vårt kjære Roma."
-Såret? Ikke alvorlig, vel? -"Lett" står det.
"Korrupsjonen og intrigevirksomhet..."
-Fortsett! -Håndskriften er så...
-Du kan vel lese mer enn det? -Ja...og så skriver han at...
Nei, jeg vil ikke... Min bror var nok ikke seg selv da han skrev dette.
"Korrupsjonen og intrigevirksomheten i Roma er,-
-etter min mening en uunngåelig følge av Augustus' enevelde."
"Kan vi ikke overtale ham, ja, tvinge ham til å trekke seg tilbake?"
"Han ville sikkert gjort det hvis det ikke var for vår mor Livias stahet."
"Hun liker jo så godt å utøve den høyeste makt gjennom ham..."
Det står mer. Vil du lese det? Dette er høyforræderi.
Nei, nei, dette ligger ham varmt på hjertet. Jeg forstår.
Han tar feil, men jeg forstår ham.
Kanskje han har rett. Jeg har ofte snakket om å trekke meg tilbake.
-Skal han få fornærme meg slik? -Han er din sønn, ikke min!
Såret kan ha påvirket ham. Han nevner svimmelhet på slutten.
Ja, slik må det være...
Han er en smule forvirret.
Skogene i Germania påvirker en. Han får komme hjem og hvile.
-Jeg skal sende en lege dit. -Han har en alt.
Feltleger er ikke til å stole på. Min lege vet hvordan han skal behandles.
-Forsiktig, hent legen! -Hvilken av dem?
Vår naturligvis! Løft ham forsiktig, ellers gjør jeg dere til evnukker!
Idioter! Ta vekk den der!
Jeg skal korsfeste dere, alle sammen! Det er bra slik. Forsvinn nå!
-Det føles forferdelig... -Vi skal nok få det rent.
Skynd dere med vannet!
-Hvordan skjedde det? -Jeg kom under hesten.
Beinet ble knust mot klippen da hesten reiste seg.
-Nå kommer legen. -Hvorfor sa han "hvilken av dem"?
Din mors livlege kom fra Roma i dag.
Så snilt av henne. Nå får han mer enn bare et sår i hodet å se til.
Han ser ikke for glad ut. Han savner nok bekvemmelighetene hjemme.
Dette gjør nok vondt.
Han hadde et brev fra Cæsar med seg. Du skal få det siden.
Gi meg det nå!
-Hva skjedde? -Hesten falt og knuste beinet hans.
Jeg har fått en "høflig" innbydelse om å komme tilbake til Roma.
-Hvorfor det? -Jeg har mine anelser...
Ut med dere!
Med det beinet kommer du ikke langt!
Ufattelig. Han falt jo bare. Hvordan kunne det gå så ille?
-Så nær døden for noe sånt? -Utflukter for å slippe å komme hjem.
-Hvorfor sier du det? -Ikke hev stemmen!
-Hvorfor skulle han ikke komme? -Han har alle hærene i vest.
-Han kan komme når han har lyst. -Jeg må skynde meg til ham.
-Men kanskje han alt er død! -Jeg må dit i alle fall!
Jeg skal ofre til gudene og be. Vi får kanskje beholde ham.
Hils ham så mye. Skynd deg nå, da!
Jeg har blitt gud i Palmyra. Folk kommer til å ofre til meg i et tempel.
De kommer å be meg om regn eller å kurere deres fedres gikt...
Er jeg gud, selv om det bare er i Palmyra, hvordan kan jeg kurere gikt?
Hva er det, elskling?
Hent barna...
Ja visst...
Jeg skal hente dem.
Han ber meg hente barna.
-Er han..? -Nei, men han har ikke lenge igjen.
-Hva er det? -Koldbrann. Lot seg ikke stanse.
-Hvor er feltlegen? - Han overtok saken...
Musa, han hadde jo bare falt. Hvor har din dyktighet tatt veien?
Jeg kom for sent. Det var kommet for langt. Jeg kom for sent.
Drusus, se på meg!
Det er Tiberius!
Du og plommesteinene dine...
-Hun leste brevet... -Hun lot seg ikke stanse.
Hun var der da jeg fikk det. Trodde ikke det sto noe spesielt der.
Roma har en streng mor...
Og Gaius og Lucius...
En grusom stemor.
Drusus!
Nei...nei...
Du ventet ikke.. !
Jeg hentet lille Claudius... Men du ventet ikke.
Han skulle ikke ha dødd. Noen begikk en tabbe...
Kom inn!
Middagen er servert, Cæsar.
Vil De spise nå, eller skal jeg bære det ut?
-Kokken er visst i form i dag. -Smak på det!
Der!
-For mye hvitløk, etter min smak. -Du klager alltid på hvitløken!
Ta en god slurk!
Nordfra, fem år gammel. En dårlig sommer. Druene var ikke så søte.
Ikke gjør deg til! Hell i og gå så din vei. Jeg har mye å gjøre.
En ny historiefortelling? Om etruskerne igjen?
Nei, om min familie. Har du lest min "Etruskernes historie"?
Nei, jeg fikk den fra biblioteket, men det ble ikke noe av det...
Men den var velskrevet... Er det noe i veien?
Når man vet at noen vil forgifte en, så er det ingenting som smaker.
-Hvem vil forgifte Dem, Cæsar? -Min kone. Det vet du godt!
Og hennes smiskete sønn. Og du står i ledtog med dem begge!
Kokken er den eneste som muligens vil forgifte oss.
Han burde sparkes. Han er greker og tenker bare på vinløv.
Ta det vekk. Jeg er ikke sulten!
-Hvordan går arbeidet? -Tilfredsstillende.
-Hvor langt har De kommet? -Til min fars død.
Den edle Drusus... For en ulykke å miste sin far så ung.
En ulykke for oss alle, og for Roma...
Og særlig for min onkel. Han ble aldri den samme igjen.
Nå ja, Agrippas sønner... Dagslyset har forsvunnet,-
-og stjernene titter frem. Nå går anstendige folk til sengs.
Kom nå. Følg meg til min seng, og gå så til deres egen.
Vi har spist og drukket godt... Altfor godt, kanskje.
Stakkars Julia. Hun tåler ikke vin like godt som før.
Og selv den kjære Antonia dupper litt.
Hva tenkte du på i kveld?
På stakkars Drusus? Ja, jeg tenkte også på ham i kveld.
Roma har ikke råd til et slikt tap. Jeg ber til gudene-
-at disse guttene må bli like edle og redelige som han var.
Men du må ikke grave deg ned. Nå har det gått ett år,-
-og det holder lenge. Lenger sørger man ikke i Roma.
Spillemenn, spill opp, og la musikken ledsage oss til sengs!
Ett år? Er det bare ett år?
Ett lite år.
God natt, frue.
Et vakkert syn, ikke sant? Jeg må vekk fra henne, vekk fra Roma.
Du blir, og du har tålmodighet som meg.
Hva får du for den tålmodigheten? Du har mistet ham, mor...
Til de to guttene!
Hvis du drar fra Roma...
Da opphører min beskyttelse, og det uten at jeg feller en tåre.
Det forundrer meg ikke. Du felte ikke en eneste tåre for min brors skyld.
Er alle forsvunnet?
Å, Tiberius, jeg drømte så deilig...
Du... Ligg med meg i natt...
Jeg skal være så øm mot deg.
-Bare i natt... -Slipp, din fete, fordrukne ku!
Jeg er fet der kvinnen skal være fet, ikke skinn og bein som en gutt!
Jeg skal sende opp en til deg. Jeg har hatt ham selv.
Han likner din eks.
Ikke et hår på kroppen og mager om baken!
Det blir ingen skilsmisse! Se bare hva din sønn har gjort!
Han er din sønn, Livia, men jeg har aldri likt ham!
-Jeg vil ha skilsmisse! -Ikke du som har vært gift 3 ganger!
-Jeg ble enke to ganger! -Hvordan kan man bli det to ganger?
-Det viser dårlig dømmekraft. -Jeg ba ikke om Agrippa!
Nei, men om denne. Han kan pakke seg vekk fra Roma!
-Nevn aldri hans navn mer! -Skal jeg leve som gift eller skilt?
Lev verdig, slik det høver seg en romerinne! Nåde deg ellers!
Hvorfor kan de ikke være enige? Hva vil de ha ut av livet?
Jeg som skal styre et keiserdømme, kan ikke styre min egen familie.
Takk gud for guttene. Dere hjelper meg vel?
Agrippas sønner er vårt eneste håp, Livia.
Om noen år er de gamle nok til å lette vår byrde litt.
Ja, de lover virkelig godt... Ikke sant?
Men dere har en lang vei å gå ennå, en lang vei...
Vi må ta godt vare på dem, Augustus!
Det må vi virkelig...
Bli stående der! For et bilde-
-på den romerske familieånden!